Jmenuji se Dalton Russell.
Dávejte pozor, co říkám.
Pečlivě volím slova a nikdy se neopakuji.
Své jméno jsem vám už řekl, takže "kdo" už máme.
"Kde" by se nejspíš dalo popsat jako vězeňská cela.
Ale být zavřený...
v malé cele a být ve vězení jsou dvě různé věci.
"Co" je snadné.
Nedávno jsem naplánoval dokonalou bankovní loupež.
To máme i "kdy".
Na "proč" je kromě zjevné finanční motivace...
snadná odpověď.
Protože můžu.
Takže nám zbývá jen "jak".
A v tom, jak praví klasik,
je právě háček.
BANKA MANHATTAN TRUST - zal. r. 1948
DOKONALE NAPLÁNOVANÉ MALOVÁNÍ NEODCHÁZÍME OD ROZDĚLANÉ PRÁCE!
Maminka říkala,
že ti ta slečna pomohla s referátem o tom mostu.
- Je to tak? - Jo.
Je to cvok.
- Teď? Na Jednapadesáté? - Jo, tam teď je.
Ne, bydlí pořád na Sedmačtyřicáté, ale má to tam menší.
Co mám...
Dáme humra. Objednám ho na kartu pana Ansinoriho.
To je jedno. Nějaký jednání s klientem.
Protože už tam jsem přes rok.
Já ho asi přerazím.
No a?
Jsou to kytky. Třeba je měI pro babičku.
Nebo pro mě. Mám narozky.
Třeba je to klient.
To je sranda.
Ten chlap přede mnou si myslí, že nevidím, jak se na mě dívá.
Do prčic.
- Promiňte. - Jo?
Mohla byste se trochu ztišit?
Telefonujete moc nahlas. Prosím.
Fajn.
Rušíte ostatní.
- Pardon. - Jasný?
- Jak chcete. - Děkuju.
To byla ochranka.
Netušila jsem, že jsem v knihovně. Je to banka.
Manhattan Trust.
Od toho prachatýho hajzla, co pro něj makám.
Děkuju.
Promiňte, pane...
Klid.
Všichni lehnout na zem! Hned!
Na zem!
Máte na to čtyři vteřiny! Kdo bude stát, toho zastřelíme!
Jedna! Dvě! Tři!
Jděte od tý přepážky! Nechte ten knoflík na pokoji!
Ruce položit na podlahu! Hned!
Co se to děje?
- Co uděláme? - Co mám podle tebe dělat?
- Nezvedat hlavu, tlusťochu! - Dobře!
Lež s ksichtem na podlaze!
Na vás to taky platí, rabbi.
Na zem.
Chceme si ze zdejší banky...
vyzvednout velký obnos.
Kdo nám v tom bude bránit, skončí s kulkou v hlavě.
Lehnout, dědku! Ruce dolů!
- Tváří k zemi. - Dobře, už ležím!
Pane strážníku, zevnitř se kouří.
Možná kód 10-30. Banka Manhattan Trust, adresa Exchange Place 20.
Mám rukojmí.
Když uvidím policajty u vchodu, začnu zabíjet lidi.
Nedělám si prdel.
Centrálo!
Zpátky, pane, zpátky! Vy taky!
- Do hajzlu! - Zpátky!
Držte se za rohem!
Centrálo, dejte mi 85.
Pachatel se zbraní, možná rukojmí.
Exchange Place 20, Manhattan Trust.
Jde mi tu o život.
To říkáš pořád:
- "Teď to nejde." - Poslouchej.
S těma penězma...
je to průšvih. Můžu jít sedět.
Jestli se těch 140000 dolarů nenajde,
- bude to zlý. - Tys je nevzal.
Jasně že ne. Hodil to na mě...
jeden drogovej dealer.
- To se vyřeší. - A co pak?
- A co my? - Pak mě povýší na první stupeň.
Najdeme si větší byt.
To řešíme pokaždý, když ti seberou bráchu,
- když třeba krade auto. - Jiný příbuzný už nemám.
Promiň.
- Miluješ mě pořád? - Ty promiň.
- Miluješ mě pořád? - Miluju tě.
Až přijdu domů, bude velkej Franta.
- Mám želízka. - A já bambitku.
Ahoj, Velkej hochu.
- Tak velkej Franta, jo? - Jasně.
Její bratr má tři flastry, jeden za ozbrojenou loupež.
Školu nedodělal. Neví, co je bejt čestnej.
Je tak blbej, že mu nejde nic, ani ty zločiny.
- Nemůžeš s ním vyrazit dveře? - To bych mohl, co?
Má ho ráda. Nemůžu ho vykopnout.
- A co říká na tebe? - Je nadšenej,
že mu ségru šuká fízl.
Pak zase ona začne,
že kdybysme měli větší byt, bylo by to jiný.
A kdybysme byli manželé.
- A co je na tom? - Svatba. Nábytek. Děti.
Víš, co stojí diamantovej prsten?
- Už jsi jednou ženatej byl. - Bylo mi 21.
- S prstýnkem? - Ne, se ženskou.
- Jste policajti? - Sakra, on nás prokoukl!
Letos přišly Vánoce brzo.
Bankovní loupež. Rukojmí. Exchange Place 20.
- Cože? - Je to na vás.
Ale mně teď kvůli těm penězům...
- nasazujou psí hlavu. - A já ti teď hodil kost.
Pokud jde o mě, děláš tu dál,
- ale jestli na to nemáš... - Má na to!
Dobře.
Dávám ti příležitost. Neudělej mi ostudu.
- To je ono. Bomba! - Jo.
Dostal jsi svůj případ!
To bych měI mít radost. Tím se odloží ta inspekce.
Vejdeš dovnitř beze zbraně.
Hlavní padouch ti dá bouchačku k hlavě.
Pět jich na tebe namíří uzi.
Představ si je ve spodním prádle.
Nebo ve vězeňských mundúrech?
- Ty to zvládneš. - Třeste se, padouši. Už jdu na vás.
Jděte za roh!
Co jsem říkal, pohyb!
Odveďte ty lidi pryč! Odveďte je odsud!
Jakmile zastavíme, všichni ven.
Okno v prvním patře.
- Pusťte je sem! - Jdeme! Teď!
Co tu máte?
Pachatel v bance. Asi rukojmí.
Kdo to dneska vede?
- Seržant Hernandez. - Zavolejte ho.
- Seržante? - Na příjmu.
Shání vás seržant Collins.
Můžete sem přijít?
Už jdu. Pojď.
Uhněte! Jděte za roh.
- Uhněte. - Sem nikdo nesmí.
- Collinsi? Co se děje? - Hernandez.
Uvnitřje pachatel se zbraní. Prý drží rukojmí.
Uvolněte cestu! Ustupte!
NEWYORSKÉ POLICEJNÍ VELITELSTVÍ
Jdeme. Tak.
Máme to pod kontrolou.
Uhněte, prosím!
- Ustupte! - Ustupte! Děkuju.
Nic se neděje.
Uvidíte to večer ve zprávách.
Ustupte, prosím!
Pane Casei?
Dobrý den, Katherine. Copak je?
Pane, na jedné z našich poboček došlo k loupeži.
Panebože.
- Stalo se někomu něco? - Snad ne. Ale mají tam rukojmí.
To je hrozné.
- Která je to pobočka? - Číslo 32, Exchange Place 20.
- Která? - Exchange Place 20.
Děkuji, Katherine.
Je mi to Iíto, pane Casei.
Proboha.
Odveďte odsud ty lidi! Otevřete ty zábrany. Ustupte.
Na chodník. Jeďte dál.
Byl jsem první na místě činu. Vy jste vyjednávač?
Jo, detektiv Frazier. To je detektiv Mitchell. Co máte?
ViděI jsem, že je banka plná kouře.
Dveře zamčené. Lupič mi strčí...
bouchačku do ksichtu...
a řve, že zabije rukojmí.
- Jsou tam i další ozbrojení lupiči? - Ty jsem neviděI.
- Ani neslyšel? - Ne,
ale jak mi mířil do obličeje, tak těžko říct. Bohužel.
Dobrá.
Zachoval jste se správně, seržante.
Už vám někdy mířili do obličeje?
- Jednou. - Vážně?
Dvanáctiletej kluk.
- Jaký to bylo? - Nic moc příjemnýho.
To bych řekl.
Jen co si to tu vyjasníme, budete moct jít.
Jestli to nevadí, radši bych tu zůstal,
než dojde ke kontaktu.
To se mi Iíbí.
Proč mi to děláte?
Co se děje, tati? Páni.
Všichni zaměstnanci banky, ruce nahoru!
Zaměstnanci na tuhle stranu, všichni ostatní na tamtu!
Teď všichni vyndáte z kapes a z tašek mobily a klíče...
a zvednete je nahoru.
- Jak se jmenujete? - Peter.
- Peterjak dál? - Peter Hammond.
- Kde máte mobil? - ZapomněI jsem ho doma.
Rozvažte, jak na následující otázku odpovíte.
Jestli špatně, budete mít na náhrobku nápis:
"Zde leží Peter Hammond, hrdina,
"jenž chtěI chrabře odvrátit loupež tím,
"že schoval mobil,
"ale skončil s kulkou v hlavě."
Takže, Petere Hammonde,
kde máte mobil?
Říkám vám, že jsem ho zapomněI doma.
Rychlovolba - 2: P. Hammond
Tak jo, posral jsem to, pardon.
To nic.
Vyslechněte mě, prosím.
Já vám to vysvětlím.
Pomoc!
Přestaňte!
Ještě někdo tu je mazanější než já?
- A vy jste? - Vikram Walia.
Vikram Walia. Dík, Vikrame.
Hele, pane.
To si nech.
Muži sem, ženy sem.
Pohyb!
Teď se všichni svlékněte do spodního prádla.
Okamžitě.
Paní?
Z jiného důvodu bych to po vás nikdy nežádal, věřte mi.
- Svlíkněte si ty hadry. - Ne.
Že vám není hanba.
To jste mešuge?
Jen si poslužte. Udělejte mi radost.
- Svlíkněte si ty hadry! - Ne!
Stevie?
Tak jdeme!
Všichni si obléknete...
tyhle kombinézy a nasadíte ty masky.
Hlásíme se vám od banky Manhattan Trust,
kterou, jak nám sdělili vyšetřovatelé,
právě přepadli.
Možnýpachatel či pachateléjsou uvnitř,
kde zadrželi neznámýpočet rukojmích.
- Kapitán Darius? - Jo.
Detektivové Frazier a Mitchell.
Dobrý den.
Když jsem se zaškoloval, dělali jsme spolu...
na té nemocnici.
Jo, to bylo děsný.
To bylo.
Co máme tady?
Mám tu neznámý počet podezřelých a rukojmích...
a milion diváků. Vevnitř vidím hovno...
- a musím makat. - To chápu.
Pane Fraziere, já dělám s panem Grossmannem,
tak jděte za ním, jo?
Ne, to nepůjde, kapitáne.
Detektiv Grossman má dovolenou,
tak to dnes řídí detektiv Frazier.
Když budete něco potřebovat, přijdete za mnou, ano?
Co nadělám?
Tak to prostě je. Máte pro nás vesty?
- Berková! - Jo?
- Sežeň jim nějaký vesty! - Dobře.
- A zapiš je do deníku. - Ano.
Přenecháme vám dohled...
nad místem činu.
Dejte vědět, až budete moct.
- Dobře. - Jdeme do bufetu.
Než půjdete do banky, musíte nás zavolat.
- Dobrá. - Těšilo mě, kapitáne.
Neměli bysme být tam vevnitř?
Dej mu čas. Uvidíme, co udělá.
Až si zajistí pozici,
akorát se na nás vybodne.
Zavolá nás. Já už ho viděI v akci.
Ať je po tvým.
Zvednete to? Už to tak bude, co?
Grossman mi říkal,
že tyhle lidi nemají k naší práci úctu.
- Jak to myslíš? - Podle nich jde o taktiku.
Nám jde o psychiku, a tomu oni nerozumí.
- Já ti říkal, že to zvládneš. - Jo.
Furt čekám, že někdo z hlavounů přijde a řekne:
"Udělejte tohle."
Co se stalo v tý nemocnici?
Chlap zastřelil sebe i svou holku. Děkuju.
Já vám říkal, že mám...
nemocný srdce.
Vstaňte.
Dejte pryč tu zbraň!
- Ani hnout! - Nestřílejte!
- Ani hnout! Pojďte sem! - Já nemám...
- Pojďte sem! - Já v bance pracuju!
Kleknout! Teď hned!
- Oni mě sem poslali! - Honem!
- Říkal: "Nepřibližovat se!" - Želízka!
Jinak vyhodí ven dvě mrtvoly.
- Kdo to říkal? - To nevím!
Ten s tou velkou bouchačkou.
- Jo! - Tak vstaňte. Jdeme.
- Jsou tam čtyři! - Pojďte.
Prokristapána!
- Uklidněte se! - Jdeme!
- Budu v televizi? - Jo, velká hvězda.
Jestli mě nenapadlo, že už neuvidím svou rodinu?
Jo, napadlo mě to. Nejdřív...
toho na mě bylo moc,
když vám míří do obličeje, ale pak,
po chvíli, mě napadlo...
Ano.
Jako že už neuvidím manželku.
Děti? Mám desetiletého syna a sedmnáctiletou dceru.
Napadlo mě to, to víte že jo.
To jsou mý děti.
Nádhera.
Pokračujte.
Paní Whiteová,
ve vašem nádherném městě chci jen bydlet...
a bavit se.
Ne dělat pro strýčka?
Nemám s ním moc společného.
A už jste se 9 let neviděli?
- Máte dobré informace. - To musím mít. Ano?
Máte na drátě pana Arthura Case.
Musíme končit.
Potřebuji kopii kupní smlouvy...
a žádosti o hypotéku.
- Ozvu se vám. - Děkuji, paní Whiteová.
Tudy, pane.
Arthur Case? Určitě?
- Říkal to. - Představil se?
Nevolá sekretářka?
- Ne, paní. - Přepojte mi ho.
Dobře.
- Madeleine Whiteová. - TadyArthur Case.
Dobrý den, pane Casei.
- Známe se oficiálně? - Ne, pane, asi ne.
Býváte na mých oslavách...
4. července v Southamptonu.
Ano, známe stejné lidi.
To nejspíš.
Přejdu rovnou k věci.
Mám problém, jenž vyžaduje někoho...
se zvláštními schopnostmi a taktem.
Jste to vy, nebo mě špatně informovali?
Pokračujte.
Můžu se pro vás za 5 minut stavit?
- Budu dole. - Děkuji.
Měli takový geniální plán,
že nás naprosto rozhodí...
a zbaví nás možnosti mít o sobě přehled.
Byli takoví...
zarputilí, ale i tak zvláštně Ihostejní.
Navzájem se oslovovali variacemi na "Steve".
Steven, Steve-O, Stevie.
A vám říkali?
Nijak. Jenom...
Vy mi Ižete, povězte pravdu.
Povězte mi pravdu.
Měli AK-47. Čtyři.
- Vy se vyznáte ve zbraních? - Ne.
- Ve zbraních se vůbec nevyznám. - Poznal jste AK-47.
- AK-47 pozná každej. - Každej?
Každej, kdo viděI akční film.
- Už jste někdy vyloupil banku? - To má bejt legrace?
Já? Ne!
- Nikdy jste neukradl ani dolar? - Nikdy.
- Nikdy? - Ani jednou.
- Víte co? - Tak jednou.
Jednou jsem babičce sebral z portmonky niklák.
Byla Polka.
Říkával jsem jí: "Mama, daj nikla."
Jednou jsem jí otevřel portmonku a měla tam niklák.
Sebral jsem ho.
To bylo jediný, co jsem kdy vzal.
NechtěI jsem prudit, detektive.
Kašlete na to. Tak jak?
Rukojmí, kterého pustili, je Herman Gluck, 73 let.
Bolelo ho na prsou. Teď ho ošetřují.
MěI říct, že když se policie objeví u vchodu,
vyhodí ven dvě mrtvoly.
Prý tam jsou asi čtyři pachatelé. Přišli v převlečení za malíře.
Banka má video systém.
Snažíme se napojit...
na kancelář ochranky v bance. Chvíli to potrvá.
Je uzavřený celý blok. V oknech mám své lidi.
Kontrolujeme kanalizaci.
Telefony?
Přesměrovány na velitelské stanoviště. Dovolají se akorát nám.
Monitorujeme mobilní síť a můžeme ji i rušit.
Necháváme ji být, kdyby chtěI volat někdo z rukojmích,
ale zatím nic.
- Pohotovost? - Mají to nahlášeno.
Jakýkoliv hovor ohledně banky jde k nám.
To je ode mě všechno, detektive.
Dobře.
Ještě jim volat nebudu.
Cože?
Ještě se to nehodí.
Nebudu se ptát, co mám dělat.
Uvidíme, co udělá on.
Jak je libo.
Vyložím vám, jak pracuji.
To budete hodná.
Vy tedy v té bezpečnostní schránce máte rodinné cennosti.
Dobrá.
Co vím, lidem jako vy se o tyhle věci...
starají jejich lidi.
Když to nejde, nevolají mi sami.
Volají mi jejich lidi.
V té schránce bude něco,
o čem by se vaši lidé neměli dozvědět.
Dobrá.
Řeknete, že nemusím vědět, co v ní je, a já to vědět nemusím.
Ale jestli mi řeknete, že to jsou jen baseballové karty,
a já pak zjistím, že tam jsou spouštěcí kódy k jaderným raketám,
tak naše dohoda přestává platit.
- Už jste skončila? - Ano.
Obsah té schránky...
mi patřil ještě předtím, než jste se narodila.
Je velmi cenný a pro nikoho nepředstavuje žádné nebezpečí.
Až na vás.
Dobrá. Jsou tam lidi se zbraněmi,
takže výsledek nemohu zaručit. Jasné?
- Samozřejmě. - Fajn.
A jim jde o vaši schránku?
To nevím.
Řekl byste mi, jak chcete, aby to dopadlo?
Nejraději bych byl, aby se mé schránky nikdo ani nedotkl.
Ani oni, ani vy, ani úřady.
Čím dřív to všechno skončí, tím budu spokojenější.
- Stačí? - Ne.
Obsah té schránky...
má pro mne velkou cenu,
pokud ale zůstane mým tajemstvím.
A když se to odhalí?
Budou mě čekat nesnadné otázky.
- Má zůstat zavřená, nebo zmizet. - Přesně tak.
- Dokážete to zařídit? - Ano.
To doufám. Musím říct, že jsem skeptický.
Ten, kdo vám dal moje číslo, na tom byl stejně.
A zjevně byl spokojen.
Steve?
Teď je to na Stevea-O.
Udělal jsem si obhlídku.
Hádej, co jsem našel?
Ten rukojmí říkal, že přišli v převlečení za malíře.
Jo.
Nejspíš ukradený.
Nech ho prověřit na otisky.
- Všichni na příjmu? - Jo.
- Je to správné číslo? - Určitě.
Zatím nic.
Máme to video.
Tak se podíváme.
Co je s tou kamerou?
Počkat. Moment.
Tamhleten chlap.
Jako kdyby tou baterkou oslepoval kamery.
Divný, co? Ale nikdo jiný to nevidí.
- Mělo by se to blýskat. - Třeba to bylo infračervený.
- Co? - Infračervená žárovka.
Lidi to nevidí, ale kamera to snímá.
Odrovná kamery a nikdo to nepozná.
Jasně.
Vyřadil kamery z provozu v 10.00.
Na dvě minuty nemáme doloženo,
kdo šel dovnitř nebo ven.
Jak dlouho jste tam byla?
Jen pár minut.
Co bylo po těch výbuších a kouři?
Řekli nám, ať máme hlavy dole. A zavřeme oči.
Pak jeden řekl...
těm ostatním, ať spraví ty kamery.
- Ty videokamery? - To nevím.
Ještě něco?
Ne.
- Víte to určitě? - Jo.
Povíte nám, jak se ti lupiči jmenovali?
Jen vás škádlím.
- Dobrý? - Děkuju.
Fajn.
- Byla to hrůza. - Bylo to zlý?
Museli jsme se vysvléknout.
Přinutili nás, ať se svlékneme.
Nevím, k čemu to bylo nutné.
Vážně jsem si myslela...
Myslela jsem si, že mě zabijou.
Hm.
- Tak dobře. - Fajn.
- Už můžu jít? - Ne.
- Ne? - Ne, musíte tu zůstat.
- Musíte zůstat. - Ne, můžete jít.
Ne, zůstat. Ne, jít.
Vyloupila jste tu banku?
- Vyloupila jste ji? - Ano.
- Ne. - Určitě?
- Pohyb u předního vchodu. - Jdeme.
- Odlož tu zbraň! - Nestřílej!
Ani hnout!
Má na sobě bombu.
Dej ruce za hlavu a kleknout!
Ruce za hlavu! Kleknout, a hned!
- Má svázané ruce! - Je svázaný.
- Jesusi, prohledej ho. - Jo.
- Já jsem rukojmí! - Pomalu.
- Hodně opatrně. Pomalu. - Já ho odsud nevidím.
- Já ho vidím. - Má zbraně?
- Kdo jste? - Vikram Walia, dělám v bance.
Tohle je bomba?
- Kurva, Arabák! - Já jsem sikh.
- Je to bomba? - Ne.
- Řekněte, je to bomba? - Ne.
- Máte na sobě bombu? - Ne, kruci.
Dobře, Vikrame, klid.
- Pomoz mi, Jesusi. - Já nevím.
Pohyb v bance.
- Strhněte ho k zemi. - Strhnout.
Kruci, nechte mě! Pomalu.
Můj turban. Pusťte mě!
Vraťte mi můj turban!
Sklapni.
Co to děláte? Vraťte mi ten turban!
- Nemůžete mi strhnout turban! - MIč!
- Co děláte? - Pohyb, dělej.
Nesahejte na mě!
Vjedenáct a ve dvanáct...
Na jednu máte Joela Kleina.
- Madge, to byl den... - Pane starosto.
Madeleine! Jak se máte?
Dobře. Děkuji, že jste nás přijal.
- Hotovo, Madge? - Ano, pane.
Tudy, slečno Whiteová.
Rád si udělám čas na jídlo zdarma, když je to pro dobrou věc.
Koho zachraňujeme tentokrát?
Vybíráme pro Freidkinovu nadaci...
na výzkum míšních onemocnění.
Setkání bude příští měsíc.
Vaše přítomnost by nám pomohla.
S radostí. Ještě něco pro vás mohu...
- Kurva, co chceš? - Službičku.
- Ale hovno. Jakou? - Poslední, co po tobě budu chtít.
To doufám.
Slyšels o těch rukojmích?
Co s tím máš společného?
Potřebuju na to dohlédnout.
Chci, abys mě tam dovedl a řekl jim,
ať mi ve všem vyjdou vstříc.
To ses posrala.
Kdyby to bylo snadné, nebyli bychom si kvit.
- To nejde. - Všechno jde.
Smázneš jim pár čárek.
Spíš já si jich pár připíšu.
Tak si jich pár připiš.
Ty jsi úžasná píča.
Děkuji.
Vládne tu napjatá atmosféra.
Neví se, kolikje rukojmích...
ani lupičů.
Vše začalojako loupež,
pak ale došlo k zadržení rukojmích.
Do práce se pustili vyjednávači.
Je možné, že došlo ke zraněním.
O dalším vývoji zde na Manhattanu...
vás budeme informovat.
Živě z místa činu,
Sandra Endoová.
Prej "sloužit a chránit". Kde mám turban?
Bez turbanu nemluvím.
Zakrývám si hlavu z úcty k Bohu, jsem sikh.
Najdeme ho.
Ne Arab, jak říkali ti policajti.
To jste se asi přeslechl.
Bylo tam rušno, byl jste dezorientovaný.
- To jsem neslyšel. - Já to slyšel.
Řeknu vám všechno, co chcete.
Potřebuju svůj turban. Z náboženských důvodů.
- Seženeme vám ten turban. - Najdeme ho.
Žádný "seženeme", chci ho hned.
Myslete na ty rukojmí.
Je to nebezpečná situace.
Povězte nám, co se děje v bance.
Tamto probereme potom. Přijde sem jeden policista.
Můžete si podat stížnost.
Teď musíme řešit tuhle situaci.
Zbijou mě a pak chtějí pomoct.
Myslete na své spolupracovníky.
Můžu se vám omluvit jménem policie, ale my jsme to neudělali.
- Budeme se snažit... - Co chcete vědět?
- Kolik jich tam je? - Asi čtyři.
- Kolik rukojmích? - Nevím. Dvacet, třicet...
Už toho mám po krk. Co moje práva?
Všude mě jen šikanujou.
V bance jsem rukojmí,
na letišti...
si mě při kontrole "náhodně" vyberou.
Hovno náhodně! Málem přijdu o práci...
Ale zas dobře seženete taxíka.
To je teda plus.
Dejte si na obličej led.
"Dva autobusy s plnou nádrží. Jumbojet s plnou nádrží...
"a s piloty zaparkovaný na konci rozjezdové dráhy."
Máme čas do devíti,
pak začnou postupně zabíjet rukojmípřed kamerami.
"V bance máme semtex. Můžeme ho předvést."
- Letadlo mu nedávej. - Žádný letadlo nebude. Autobus možná.
Dokud s nimi nepromluvím, nedostanou nic.
Teď budeme čekat.
Ať si lámou hlavu, co děláme.
Promiňte. Tohle je Arthur Case.
- Je to... - Předseda správní rady.
- Z té banky. Chcete s ním mluvit? - Určitě.
Těší mě. Jsem detektiv Frazier.
Máte pro nás nějaké informace?
Ne, jen jsem si říkal, zda vám můžu být nějak nápomocný.
- Sdělili nějaké požadavky? - Chtějí tryskáč.
Aha.
Mám ho zajistit?
Špatně jsem to pochopil.
To je v pořádku, pane Casei.
Kde bychom vás zastihli?
Když tam jsou mí lidé,
rád bych zůstal tady. Nebudu vám překážet.
- Budu tu tiše... - Seržante Collinsi?
Budeme vás informovat,
ale teď nás musíte omluvit.
- Tudy, pane. - Děkuji.
- Rádo se stalo. - Tudy, pane.
- Moc vám děkuji. - Velice vám děkuji.
- Nemáte zač. - Děkuji.
Tudy, pane.
"Padesát hladových lidí se potřebuje najíst."
Je připraven odposlech?
Až přinesou jídlo, potřebuju čtvrt hodiny.
Nejlíp pizzu, ne sendviče.
- To myslí vážně? - Vážně?
Když tam pošleme deset krabic s pizzou s mikrofony,
uslyším je všechny, až se k ní sesednou.
U sendvičů je to buď, anebo.
Můžou s nimi chodit, nemám 50 vysílaček.
- Co je to? - Rekordér.
Nahrává půI hodiny.
- Jak pro Bonda. - Seženeš to přes internet.
- Budeš za to chtít rukojmí? - Jednoho nám dal.
Musíme počkat.
On ví, co dělá.
Dal nám rukojmí, my mu dáme jídlo.
Nechci se nechat nachytat, že jsem blufoval.
Seru na to. Sundám si masku. Ať si mě zastřelí.
Chcete, aby nás postříleli?
Klid. Co na tom sejde?
Oni tam někde vybírají banku!
- Tohohle zmlátili. - Zmlkni.
Nepřevlíkli nás pro nic za nic.
- Nevím... - MIč, prosím tě.
...proč nás do toho navlíkli.
Asi že až sem vlítnou policajti,
- postřílejí nás všechny. - Proboha!
To je skvělej plán, ale děkuju nechci!
Máte mlčet! Nechte ho!
Ne! Nechte mě! Prosím!
Udělám, co budete chtít! Ne! Pomoc!
Prosím vás, ne!
Mluvil jenom jeden z nich.
Všem říkal, co mají dělat.
- Bavili se mezi sebou? - Já je neslyšel.
Zavřeli nás do těch místností.
Bylo zamčeno.
Nevěděli jsme, co dělají.
- Zaslechl jste něco? - Já mám potíže se sluchem.
- Aha. - Nosím naslouchátka.
- Kde je máte? - V uších.
- Ukažte. - Vyndejte si je.
- Jo, podíváme se na ně. - Moje naslouchátko.
To je to druhé?
Proč je červené? Na co?
Mají různou barvu,
abych rozeznal levé od pravého.
- Pravé od levého? - Jo.
Pravé od nepravého.
Nerozumím.
- Steve? - Cože?
- Já nic neříkal. - Aha.
Steve. Jmenujete se Steve?
Stevie? Steve-O?
- Kolik vám platí? - Cože?
- Slyšel jste dobře. - Ne, neslyšel.
- Kolik vám platí? - Kdo?
- MěI jste prsty v té loupeži? - Ne.
MěI jste prsty v tom všem?
- V čem všem? - Nelžete.
Jestli nám dá dýško, tak si ho nechám.
- Odložte tu zbraň! - Odložte ji!
Klid. Uklidněte se všichni.
Kurva, klid!
Jak se vede?
Jsem detektiv Frazier, vyjednávač.
Jak se máte?
Doufám, že vám pizzy vyhovují. Možná budou už studené.
Zavolejte mi kdykoliv.
Je to přímá linka.
Rád si s vámi promluvím.
To jsme si hezky popovídali.
Do prdele, zkurvený Rusáci!
Ať nám pošlou ruského tlumočníka.
A pytle na mrtvoly.
Doufám, že víte, co děláte.
Jestli dojde k přestřelce s těma...
Dobře. Mitchi?
Zeptej se rukojmích,
jestli slyšeli ruštinu nebo ruskej přízvuk.
To zvládneme.
Ne!
Sednout na zem!
Tak pojď, jdeme.
Přestaň řvát! Zmlkni, kurva!
Lez tam! Sednout! Nandejte si masky!
Tak jdeme. Pojď, kozatko.
- "Kozatko"? Co si to dovoluješ? - Slyšela jsi, ne? Drž hubu!
- Proč? - Hni tou tlustou prdelí!
"Tlustou prdelí"? Cože?
Drž hubu, nebo ti tu tlustou prdel nakopu!
Nandejte si masky!
Ruce na zem!
Tak jo.
Na zem. Ruce na zem.
Masky nasadit!
Ruce položit na zem!
Jdeme, kozatko.
Do prdele. Sednout!
Ta stála ve frontě přede mnou.
Ten byl u mě na přepážce.
Ten byl ode mě napravo a byl tam s klukem,
co si hrál s videohrou.
Tuhle si pamatuju.
- Proč? - Nádherný kozy.
- ViděI jste je někdy potom? - Tuhle jsem pak viděI.
- Určitě? - To bylo vidět i pod kombinézou.
Takový kousky se nedají schovat.
Kvůli tomu nás málem zabili.
Jak to?
Dali nás do kanceláře.
Sundal si masku, jako že se nebojí.
"Já tu masku nosit nebudu."
Tak ho vytáhli z místnosti a dostal nakládačku.
- Viděla jste ho potom? - Ne.
- Nestalo se mu něco? - Vypadal v pohodě.
- Poznáváte ještě někoho? - Ty ostatní spíš ne.
Nikoho?
- Podívejte se ještě. - Byla jsem vyděšená.
A co předtím?
Ve frontě?
Telefonovala jsem s kamarádkou.
Chcete si mě ještě jednou vyfotit?
Můžu se jako sehnout pro tužku.
Jak chcete.
Každopádně tohle...
byl debil.
Co to má bejt? To není ruština.
Ne? A co teda?
Polština to není. Ani maďarština.
Bulharština, možná.
Něco ze střední Evropy.
Tak? Jste odborník na jazyky.
Co? Ne.
- Co myslíte? - No nic.
Jsme v New Yorku.
Někdo z ulice to jistě pozná.
Nejspíš párkař.
Berková, pusť to do repráků. Omluvte mě.
Prosím vás,
nepozná někdo, jakým jazykem mluví?
Já, kámo.
Phile, pusť ho sem.
- Vy víte, jakým jazykem mluví? - Albánsky.
- Albánsky? - Albánsky, z Albánie.
Co tu mám dělat?
To jsem zatčenej?
Ne, pojďte.
Fajn.
- Co říkají? - To netuším.
Říkal jste, že umíte albánsky.
To jsem neřekl.
Řekl jste to.
Neumím.
Jak to tedy poznáte?
Moje bejvalá manželka byla Albánka.
Její rodiče neuměli anglicky.
Nevím, co říkají,
ale na sto procent je to albánsky.
- Na sto procent? - Na sto procent.
Zavolejte albánský konzulát, třeba tam...
mají překladatele. Rychle.
Vy počkejte vzadu.
To snad ne.
Dodávku ukradli předvčírem. Otisky tam nejsou.
- Nic? - Nic.
Albánsky?
Jak říkám, na sto procent.
Nepochybně.
- Na. - Díky.
Tamhleje ten hajzl.
Ty sis myslel, že ti to projde, co?
Jak ta hra funguje?
Sbíráš body, třeba když zčóruješ auťák nebo prodáváš crack.
Když někdo zčóruje auťák tobě nebo tě trefí, tak ti body ubudou.
No tak.
Tumáš! Cože?
Teďsi nadávej! Neslyším tě!
ZAB TOHO NEGRA!
Tumáš! Tumáš!
Je po tobě! Sbohem!
Ježíši!
Co je smyslem tý hry?
Jak říká 50 Cent: "Skončit v balíku, nebo v penálu."
Za vyloupení banky je fůra bodů.
- Takže je to dobrý? - Jo, ty se chceš taky napakovat.
Dojez si to. Odvedu tě zpátky k tátovi.
O tý hře si s ním promluvím.
- Je dobrá? - To se ví.
To bude dobrý.
Paráda.
Brzo už budeš doma.
To je super.
- Pane? - Ano.
- Na albánským konzulátu to nevyšlo. - Copak?
Nerozuměla jsem mu, asi chtěI peníze.
To by ministerstvu trvalo.
Tak dobře.
- Zavolejte jí. - Zbláznil jste se?
- Já ji nesnáším. - Mluví albánsky?
- Narodila se tam. - Zavolejte jí.
Tohohle budu litovat.
- Detektiv Frazier? - Tady jsem.
- Přišla Ilina Maria. - Miritia.
- Dobrý den. - Dobrý.
Jak se máte?
- Copak to je? - Pokuty za parkování. Urovnáte to?
Podívám se na to.
Řeknete nám, co si tam povídají?
Tady nemůžete kouřit.
Tak si poslužte.
Co je k smíchu? Víte, co říkají?
Vím, co říkají. Dokonce i vím, kdo to je.
Vážně? Vy znáte jejich jména?
- Kdo je to? - Pokuty za parkování?
- Vyřízeno. Kdo je to? - To je Enver Hodža.
- Kdo? - Bývalý albánský president.
Moment.
Bývalý albánský president jde vyloupit banku?
Je mrtvý.
To je nahrávka, kde říká, že Albánci jsou nesmrtelní,
skvělí. Nic důležitýho.
Tak nahrávka. Určitě?
To nám pouštěli pořád.
"Komunismus je skvěIý, kapitalismus špatný. Lenin, Marx, bla, bla."
Je to Enver Hodža. Je to nahrávka.
Můžete ji odvézt domů.
A příště bacha, kde parkujete, jo?
Pouštějí nám nahrávky?
Vědí o těch štěnicích.
To si piš. Udělali to schválně,
abysme vyrazili...
po falešný stopě.
Za takhle dobrý vyhulení jsem posledně vyplázl pět babek.
Pět babek?
V Tijuaně. Nevyptávejte se.
Heleďse... Seru na to.
- Těší mě, detektive Fraziere. - Mě také.
Tohle je Madeleine Whiteová.
- Slečno Whiteová. - Je mi ctí, detektive.
Slečna Whiteová by vám mohla být nápomocná.
Dobře. A jak jako myslíte?
Má jistý vliv z důvodů,
o kterých se nemohu šířit.
Co prosím?
Ta rizika se týkají...
vyšší platové třídy, než je ta vaše. Nic ve zlém.
On vám nabízí pomoc.
Ať mi pan starosta patřičně zvýší platovou třídu,
a je to vyřešeno.
Tu jste prý mohl mít,
kdybyste byl lepší diplomat. Dá se o tom jednat.
Ne, dělám si legraci. První třídy dosáhnu, až jí dosáhnu.
Jestli to chcete urychlit, nebudu vám bránit.
Také tu je těch 140000 $, co zmizely...
po Madrugadově zatčení.
Aha.
S tím já neměI nic společnýho.
V oknech máme ostřelovače,
ve vedlejší budově na střeše.
Dostaneme stavební plány,
jestli by tam nešlo vlézt větracími šachtami.
- Tak co? - Je to albánský prezident?
- U telefonu. - Moc vtipné.
- Nemáte šmírovat lidi. - Jen si zvykejte.
Tam, kam se dostanete, žádný soukromí nebude.
To máte pravdu.
Za týden budu ucucávat koktejly...
ve vaně se šesti holkama, co se jmenujou Amber a Tiffany.
Spíš ve sprše se dvěma klukama, co se jmenujou Jamal a Jesus,
jestli mi rozumíte. A to,
co budete cucat, to nebudou koktejly.
- Třeba se vám to bude Iíbit. - Vy mě chcete fakt nasrat.
Takhle to vypadá.
Nepotřebuju tvý hlášení, Serpico.
Já ti povím, jak to vypadá.
- Jasně. - Vypadá to takhle.
Sežeň, co chci,
v požadovaný době,
nebo udělám, co jsem slíbil. Jasný?
Jasný. Snažím se sehnat, co jste chtěI,
ale musíte pochopit,
že město pro tyhle případy žádný jumba v záloze nemá.
Když mi neseženete letadlo,
- pošlete pohřebák. - Prosím.
Pojďte si říct, jak oba docílíme toho, co chceme.
Vy mě neposloucháte.
Když mi seženete, co chci, nikoho nezabiju.
Dobře. Už jdu na to.
Jen zůstaňte v klidu, jo?
- Nemluvím snad klidně? - Mluvíte.
Mluvíte.
- Pane Damerjiane... - Damerjiane.
- To je albánsky? - Stačí Kenneth.
- Kenneth? - To je albánské jméno?
Arménské.
Jaký je v tom rozdíl?
Narodil jsem se v Queensu.
Nikdy jsem nebyl v Arménii nebo v Albánii. Jen v Austrálii.
Můžu dostat sklenici vody?
- Máte žízeň? - Mám sucho v krku.
- Nejsem nervózní. - Sucho v krku?
- Mám sucho v krku. - Prej sucho.
- Chci jen vodu. - To mě poser!
Povězte nám, co se stalo...
- Chci sklenici vody. - Má sucho v krku.
- Tu máte, nechcete kafe? - Ne, díky.
- To já nepiju. - Pokračujte.
VěděI jste, že je to loupež?
Až když na mě namířili bouchačku.
Proto jste jim podržel dveře?
Jak víte, že ji vyloupili?
Namířili na mě bouchačku.
To neznamená, že byli zloději.
A viděI jste, že berou peníze?
Byl jsem v tý bance bůhvíjak dlouho zavřenej.
- Jo. - Svázanej. ViděI jsem, že jste mě viděI.
ViděI jste, že jsem vás viděI?
- Tak jste to myslel? - Jo.
Byl jsem tam. ViděI jste mě s roubíkem v puse.
Nedokážu zázraky. Potřebuju čas.
MěI jste ten čas, co jsem vám dal,
Iíp využít.
- Co na to mám říct? - Že mám letadlo připravený.
Tak poslouchejte.
Dělám na tom, co můžu.
Pár hodin to ještě zabere.
Proč bych vám měI dávat víc času?
Toje snadné. Dostanete, co chcete.
Když mi nedáte čas, tak ne.
Nemáte co ztratit.
JÍDLO
Zatím pošleme další jídlo.
Dám vám otázku. Když odpovíte správně, dostanete víc času.
- A co? - Víte, co se jinak stane.
Co váží víc,
všechny vlaky, co za rok projedou přes Grand Central Station,
nebo stromy na výrobu papíru pro všechny americké bankovky v oběhu?
Nápověda: je to chyták.
Co zas je? Budeme si hrát?
Ty vlaky.
Americký bankovky se tisknou na bavlnu, ne na papír.
- Jo, to jsem slyšel. - Je to pravda.
- Aha. - Žádný stromy.
- Určitě? - Jo, na sto procent.
Tak jo.
Mám to.
- Počkat. - Ještě zavolám.
Je to fígl. Obojí váží stejně.
Obojí neváží nic.
Tak nic, nebo stejně?
Řekni, obojí váží stejně.
Obojí váží stejně. Řekněte mu to.
Obojí váží stejně. Aha.
- Tak co? - Obojí váží stejně.
Tentokrát pošlete sendviče.
To je dobrý. Ten chlap je magor.
Řekl "Grand Central Station".
Nádraží je "Grand Central Terminal".
- Grand Central Station je pošta. - Je to pošta.
- Spletl to. - Kdo?
Ten hlavní. Vlaky přes Grand Central neprojíždějí,
je to konečná.
- A co metro? To tam jezdí. - Jezdí tam severní linka.
- Jak to víš? - Severní linka tam jezdí!
Ta tam začíná.
Co to plácáte? Hej!
- Severní linka tam jezdí! - Přineste ty sendviče.
- Severní linka. - Říkal "projíždí".
Ale severní linka tam jezdí.
MIč už. To máš jedno.
Užje mi tojasný. Myslí a říká něcojinýho.
- Jo, toje vždyckyproblém, co? - Sendviče.
Užjdu na to.
Dal bych si košer hot dog a pivo.
Já měI Iístky na Mets. A Pedro nadhazuje!
Stejně prohrajou.
- To mi povídej. - Ještě že nás nerozdělili.
- Myslíte, že to jsou teroristi? - Ne, lupiči.
Jak to víte? Mohla by to být al-Kajdá.
Věřte mi. Já to studoval.
- Jste z Mosadu? - Ne. Byl jsem právník.
Přednáším na právnické fakultě o genocidě, otrocké práci...
- a reparacích. - No ne.
- Můžu na ně potom podat žalobu? - Jasně. Zblázněte se.
Buďte mešuge.
To je pěkná latrína.
- Haló? - Ahoj, zlato.
Děláš mi starost. Přijdeš domů?
Jo, brzy.
Ale bude to dlouhá noc, takže na mě nečekej.
Nemůžu se stavit?
To bys mě rozptylovala.
Jestli tam budeš, až přijdu do služby, tak mě uvidíš.
- Už se nemůžu dočkat. - Jak se daří?
Dobře, pár rukojmích už máme venku. Díky moc.
- Ne, jak se daří tobě? - Mně se daří dobře.
V televizi říkal starosta, že se ti to daří skvěle. Vidělajsem i tebe.
- Tys mě viděla v televizi? - Jo.
- Jak jsem vypadal? - Fakt dobře.
- Už musím jít. - Tak jo.
- Dávej na sebe pozor. - Budu. Mám tě rád.
Pojďte.
Takže v pravidlech máme jasno?
- Nemějte starosti. - Za to mě platí.
Přesvědčte mě,
že chápete všechno, o čem jsme hovořili.
- Chápu to. - Dobře.
NIKDY NEZAPOMENEME
Někdo s váma chce mluvit.
- Haló? - Kdo je to?
Nebudeme se zabývatjmény.
- Důležité je, co nabízím. - A toje co?
Když se uchrání jisté zájmy,
pomohu vám získat to, o co vám jde.
To pochybuju.
Povězte mi o těch zájmech, které chráníte.
To ponechte na mně.
Co jste si od toho sliboval vy?
- Samozřejmě že bohatství. - Samozřejmě.
Není to pro vás moc velké sousto?
- Jak moc? - To nejde po telefonu.
- Pracujete pro banku? - Ne.
A nejste od policie?
Správně.
Pojďte dál.
SMĚNÁRNA
Máte deset minut.
Když do té doby nevyjdete,
budete tam až do konce.
- Nevyhrožujte mi. - Tamto nebyla hrozba, tohle jo.
Vím, že na tuhle hru nemám, ale jestli se mnou vyjebete...
Mám úspěch, protože si umím dělat přátele.
Důvěřujte mi.
Teď je to jen na vás.
Z čeho usuzujete, že potřebuju pomoct?
Třeba z té stovky lidí venku.
To není problém.
A to vaše letadlo už tankuje.
Jděte, přece nejste tak hloupý.
Já mám následující představu.
Vzdejte se a já vám zařídím minimální sazbu.
Tři, nejvýš čtyři roky.
To dokážete?
Nikomu jste neublížil, nic neukradl.
Takže to dokážu.
- To nestačí. - Ještě jsem neskončila.
Po propuštění dostanete dva miliony.
Vážně? Jak?
Dáme je na bezpečné místo a budou tam na vás čekat.
Díky.
Ale děkuju nechci.
Ale jděte. Je to pěkná nabídka.
A nemáte moc na vybranou.
Povídejte o těch zájmech, které máte ochránit.
- To nemůžu. - Já můžu.
Povím vám příběh.
Během 2. světové války pracoval jeden Američan ve švýcarské bance.
Jak víte, toto období...
přálo lidem bez mravních zásad,
jako byl on.
ARTHUR CASE ZÍSKAL OCENĚNÍ ZA ŽIVOTNÍ ZÁSLUHY
Využil vztahů s nacisty k vlastnímu obohacení,
zatímcojinípřišli o vše.
S těmito krvavými penězi pak založil banku.
Takže,
mohl by to být ten, pro koho děláte?
Nebo tu jen kážu bludy?
- Rozumíme si. - Dobrá.
Co mi nabídnete,
když toho vím víc než vy a všechno mám naplánovaný?
Když bude třeba, dokážu vám celý váš program překopat.
Čím dřív mi přispějete k vyřešení problému,
tím Iíp z toho vyjdete.
- Co chcete? - Dvě minuty.
Zajít k bezpečnostním schránkám a jednu z nich otevřít.
Tohle hledáte?
To by vašemu zaměstnavateli udělalo velkou ostudu.
MěI to už dávno zničit.
Neudělal to, a teď to patří mně.
Kdybych musel jít před soud kvůli tomu,
co jsem tu provedl,
vy i váš šéf uděláte všechno pro to, abyste mi pomohli.
Když se s tou obálkou dostanete ven,
zaplatíme vám spoustu peněz.
To si budu pamatovat.
Řeknete mi, jak se odsud dostanete?
Vyjdu hlavním vchodem. Ještě něco?
- Jak jste se o tom dozvěděI? - Na tom nesejde.
Všechny Iži a špatné činy smrdí.
Můžete je zakrývat, ale nevymizí.
- Vždycky to praskne? - Přesně tak.
Pořád ale nechápu, co tu děláte.
Vážně ne?
To je dobře.
Tak jsme si popovídali.
To mi nestačí.
- Pusťte nás k oknu. - Ano.
Řekla jsem, že když nikoho nezabil,
ať se vzdá a dostane mírný trest.
A?
To bylo v podstatě všechno.
Normálně mi nevadí,
když ze mě dělají idiota, ale vy to přeháníte.
Vím, že jste tam nešla, abyste mu řekla to, co už ví.
Povězte mi to.
Heleďte.
Tak naše dohoda nezněla.
Podle mě jo.
Nejsem váš poskok.
Ty ztracený peníze si dokážu vyřešit sám.
Vím, co jsem udělal, a co ne.
- Tak povídejte. - Mimo záznam?
Vy celá jste mimo záznam. Povídejte.
- Učinila jsem mu návrh. - Aha.
- Přijal ho? - Ne. Ale řekla bych, že ho zvažuje.
Je mazanej, že jo?
- Myslí si to o sobě. - Hm.
Je to váš člověk, s prestižní univerzitou?
- Má dobré vzdělání. - Tak jsem to myslel.
To je přesný.
Mluvíte jako on, takže i myslíte jako on. Co udělá?
- Nikoho nezabije. - Jak to víte?
- Není to vrah. - Jak to víte?
Většina chlapů v Sing Singu...
nebyli vrazi, ale pak někoho zabili,
když nevěděli kudy kam.
Nezdá se, že by nevěděI kudy kam.
Že ne? Ten to ví moc dobře.
Máte pravdu.
Takže jste skončila?
- Asi ano. Jako že můžu jít? - Jo.
Nemáte vizitku, kdybych vás potřeboval?
Neberte si to osobně, ale ne.
Mě byste si nemohl dovolit.
Neberte si to osobně, ale mně můžete políbit prdel.
Opatrně, detektive Fraziere. Umím i kousat, nejenom štěkat.
- Kolik je ti? - Osm a tři čtvrtě.
Osm a tři čtvrtě? To už jsi velkej.
- Bál ses tam? - Ne.
- Vůbec ne? - Ne. Já jsem z Brooklynu.
Tak z Brooklynu? Aha.
- To mě nevystraší. - Vážně ne?
- Jseš statečnej? - Jo.
A ti s těma bouchačkama, říkali něco?
- Jo. - A co říkali?
Ptali se na moji hru.
- Kdo? - Ten, co vyloupil banku, kdo asi?
Chovej se slušně.
Dobrý, Brooklyňáku. Ten, co tomu šéfoval?
Dobře.
A na nic víc si nevzpomínáš?
Byl vysokej.
MěI masku.
Briane? Poznáš ho na některé z těch fotografií?
Nepospíchej. Podívej se pořádně.
Takhle. Podívej se.
- V maskách vypadají všichni stejně. - To je fakt.
V maskách vypadají všichni stejně. Máš pravdu.
Pokus o loupež, obchod s alkoholem.
Tím jsi postoupil do vyšší kategorie.
To se ti musí přiznat, Pablo.
Tak za prvé, jsem Paul, ne Pablo.
Pardon.
- Chceš žvýkačku? - Ne.
Za druhé jsem to neudělal.
Jako kluk jsem udělal pár chyb.
Šel jsem s kamarádama a oni udělali obchod s alkoholem.
Co jsem měI dělat?
Kdes vyrůstal ty, Wassa Wassa? Na Park Avenue?
- Wassa co? Co to říkáte? - Wassa Wassa.
Ten, kdo do vaší čtvrti nechodí.
Jak se řekne španělsky "za katr"?
Tihle dva?
Nejsou vám povědomí?
Tihle dva? Ne.
- Vůbec? - Vůbec.
Nezdají se vám podezřelí?
Čekal bych, že vás bude zajímat, co jsou zač.
Ne.
- Tak děkujeme. - Děkujeme.
Vyznáte se v diamantech?
Trochu. Co potřebujete?
Kolik má člověk dát za prstýnek s diamantem?
To je různé.
Dám vám číslo na svého synovce.
- Dobře. - Udělá vám cenu.
Co máte pod tím?
- Prosím? - Co máte pod tou kombinézou?
- Co pod tím máte? - Oblečení.
Ukažte nám to, prosím.
Vy a ještě jedna žena...
odpovídáte popisu jedné z podezřelých.
A v čem?
Vaše výška, váš věk a vaše...
Velikost košíčků.
Jako že jsem porušila paragraf F?
To mi chcete říct?
Vážně si myslí, že dostanou letadlo?
Tenhle není blbej.
Myslí si to všichni.
Ty košiláči na mnichovský olympiádě.
Kdo kdy dostal letadlo?
A dneska? Copak to neví?
Celá oblastje obsazena policií. Na střecháchjsou ostřelovači...
Co děláš?
Když chce letadlo, dám mu letadlo.
- Nepojedeš podle pravidel? - To mě právě štve.
Mám pocit, že oni ty pravidla znají taky a přesně vědí, co uděláme.
Po celou dobu jsme to zdržovali.
Chyba. To oni zdržujou.
Bibý hádanky, albánština.
Co to znamená?
Chce nám dát víc času. Vznáší požadavky.
Dává nám termíny, my to zdržujeme, on nám dá víc času.
Nemá naspěch.
- Proč? - To právě chci zjistit.
- Jo? - To letadlo máte připravený.
Jako fakt?
Jo, ale musím tamjít a ověřit,
jestli jsou rukojmí v pořádku.
Uvidíte je nasedat do autobusu.
Musím ověřit, že tam nejsou mrtví.
Sejdeme se u předního vchodu.
- Co se to stalo? - Jseš cvok, že tam jdeš.
Dolů po schodech.
- Žvýkačku? - Cože?
- Nechcete žvýkačku? - Ne, děkuju.
Odvedu si toho kluka.
Ne.
Ještě někdo?
Tady jsou ti, co zlobili.
Pomozte mi!
Pomozte nám!
Prosím vás!
Všechny vás odsud dostaneme,
to slibuju.
Konec prohlídky.
- Smím se na něco zeptat? - Není se o čem bavit.
Co byste udělal,
kdybyste to letadlo dostal?
- Cože? - Vy to letadlo nechcete.
Copak někdy bankovní lupiči uletěli s padesáti rukojmími?
ViděI jste Dog DayAfternoon. Jen to zdržujete. Ale nevím proč.
Co? Nemůžete se dostat do sejfu?
Možná.
Jsou dvě možnosti.
Buď vyjdeme ven spolu, nebo vám borci odpojí proud,
hodí sem slzák a bude to po zlým.
To vy nechcete. Já taky ne.
Rádi by to udělali dneska v noci.
Máte noktovizory?
- Máte plynový masky? - Možná.
- Klidně to nařídím. - Nechte si ty kecy.
Nenařídíte útok, když nejsou mrtví...
a nic bezprostředně nehrozí.
A jestli to tak skončí, nebudete v žádným případě...
za hrdinu.
Jestli mi chcete něco nabulíkovat, musíte se víc snažit.
Pojďte.
Tak jo.
Já jsem celkem v suchu.
Ale tady bych se moc v pohodě necítil.
Ne? Ve středu mi sem zavedou kabelovku.
- Nechcete odejít hlavním vchodem? - Odejdu.
Odejdu hlavním vchodem, až to vyřídím.
Mohlo by to být už dneska?
To asi ne.
Ještě nějaký nabídky?
Neříkejte "nabídky".
Přítelkyně ode mě očekává nabídku k sňatku.
- Cítíte se na sňatek moc mladý? - Moc mladý ne, ale moc švorc.
Třeba bych měI vyloupit banku.
Máte se rádi?
To máme.
Pak by na penězích nemělo záležet.
Díky, pane bankovní lupiči.
Lásku si za peníze nekoupíte.
Děkuju pěkně.
Dneska jsem se tak moc poučil.
Nezajdeme naproti do hospody?
Vykašleme se na rukojmí.
- Zvu vás na jedno chlazený. - Dík, detektive,
ale mně se do chládku nechce.
Nabídka když tak platí i dál.
Vězení nebo hřbitov,
mundúr nebo penál.
- Promyslete to. Tik tak. - Hej!
Už jsme skončili?
Teď jsi to posral!
Autobusy, Kojaku, před vchod.
Myslíš, že blufuju?
Hoď si kostkama a uvidíš, co padne.
Teď si připravte štíty.
- Tak co je? - MěI jsem ho, kde jsem chtěI.
A kde?
V sobě a zezadu. Ale to je jen začátek.
Kristepane.
- Co to bylo? - Jak dlouho?
- Držel tě v šachu! - Dvě.
- Jak dlouho? - ViděI ti obličej?
- Dvě. - Co kdybych neměI zbraň?
Dvě, tři hodiny.
Pouštíš si ho moc blízko k tělu!
Co se stalo?
Dal jsem mu příčinu, aby mě zabil.
Aha.
Nekouše. Proč? Není ten typ.
Pojďte se nad tím zamyslet.
Víme, že to všechno naplánovali. Tu nahrávku, kamery, kostýmy.
V tom plánu letadla nefigurují.
Něco má za lubem, ale ne násilí.
- Poslouchám. - Jakje vidět?
- Cože? - Kamera na autě.
Detail na okno vprvním patře.
- Rourke? - Už to bude.
Ne! Kurník!
Do prdele!
Keithe! Keithe!
Co to, kurva, děláš?
Není to zřejmý?
Tohle už není bankovní loupež!
Můžeš za to sám. Sežeň autobusy.
Jdi do prdele! Já nikoho nezabil!
Mám tu 50 lidí. Ještě jednou mě naser,
a na ty dva dny nezapomeneš.
Pověz mi, co doopravdy chceš, a já ti to seženu.
- To ti slibuju. - Už jsem říkal, dva autobusy a letadlo.
A skybox na stadionu Yankees.
To jsou kecy.
Celý jsi to naplánoval.
Skáčeme, jak pískáš, ale nežeru ti to.
Na fízla jseš moc chytrej.
A teď už koukej mazat.
Nebo mě zastřelíš?
Dělej, nemáš co ztratit.
Já taky ne, tak mě zastřel.
Dělej,
- zastřel mě. - Seru na tebe.
Ať sem pošlou někoho příčetnýho.
Máme tu velkej problém.
Detektive, dneska se vám nedaří.
Jak se vede, kapitáne?
Vím, že jste mi důvěřoval...
Jste dobrej policajt.
Ale jestli to poděláte, já v tom s váma nepojedu.
Musíte pochopit...
Tohle mě štve.
Když jdu spát, je všechno prima.
Teď, ve 3.15, tu je mrtvý rukojmí.
- Ano, ale můžu to ukončit... - Už to skončilo.
Myslíte, že mám na vybranou?
Musím se zodpovídat náčelníkovi.
Odteď to povede Darius. Hotovo.
Seržante.
- Co říkal? - Hotovo.
Do prdele.
- Je to taktická noční můra. - Já vím.
Za prvé, tohle je jediná cesta dovnitř.
Pak musíme naslepo nahoru po schodech.
Tam budeme na ráně.
Oni se můžou krýt. Mají nás tamjak na dlani.
Až budeme dole,
nerozeznáme hodný od zlých, dokud na nás nezačnou střílet.
I kdyby tam neměli výbušniny, je to zlej sen.
Pohyb, pohyb!
Otevřete dveře!
- Pohyb. - Vpravo.
Pozor na ruce.
A může dojít k zabití rukojmích.
Okamžitě! Odložte zbraň!
Zpátky, nebo budu střílet!
Možnáje oddělíme od rukojmích.
Vytlačíme je nahoru a pobijeme.
Zabte je!
Zbraň! Zbraň!
Co když jich je víc než čtyři?
Může to být kdokoliv v kombinéze.
Mohli bychom i naše lidi převléct za malíře.
Použít gumové projektily. Střílet na hlavu. Omráčit je.
- To není špatnej nápad. - Jo.
Tak gumové projektily.
Jestli se to nepovede,
hodí to celý na hlavu tobě.
- Povýším na první stupeň. - Cože?
Bude ze mě detektiv prvního stupně. Není to takový, jak to vypadá.
- Co to sakra znamená? - Detektiv prvního stupně Keith Frazier.
- Děláš si srandu? - Jo.
Díky starostovi a paní tajemný.
Ty ses s nima dohodl?
Že bych nedostal první stupeň? Hovno.
Dost jsem se nadřel.
Všichni z toho něco mají, tak já taky.
Budu venku.
To je zas den...
Vtrhnou do banky bez vás? To není správný.
Povězte mi o tom dvanáctiletým, co na vás mířil.
- Teď? - Ano.
Loni...
jsem rozháněI rvačku poblíž střední školy.
Přičmoudlíkovi zmalovali ciferník.
Prosím vás, bez těch narážek na barvu.
Rozeženu tu rvačku,
otočím se a kluk na mě míří dvaadvacítkou.
- Jo? A jakej kluk to byl? - Jinej, Afroameričan.
- Afroameričan. - Jo.
Kde se vzal, tu se vzal.
Co jste udělal?
To vám povím, co jsem udělal.
Schytal jsem to do hrudníku.
Pardon, ale radši skončím...
jak starej rasista než jak mladá mrtvola.
Nic ve zlým,
ale snažím se je od nás držet dál.
Půjdeme ty lidi dostat z tý banky bezpečně ven.
To souhlasím.
A budu si dávat pozor na jazyk,
nikdy nevíte, kdo vás poslouchá.
Co to děláš?
Do prdele.
Dali nám sem štěnici.
Dariusi!
Zastavte je!
- Co je? - Je to celýposraný!
Zastavte to! Stáhněte svý lidi!
Co je?
Slyšeli všechno, co jsme říkali!
- Cože? - Stáhněte se!
V tom šuplíku s požadavky byla štěnice!
Odposlouchávali nás!
Ne, jdu dovnitř.
Do prdele.
Sežeň všechny.
Steve! Steve-O!
Jdou dovnitř.
- Všichni připravený? - Jo.
No tak! Všichni ven!
- Nasaďte si masky! - Všichni ven!
- Jděte už! - Jděte!
Jděte!
- Honem! - Vypadněte už!
Pohyb!
Všichni nahoru! Pohyb!
Pohyb!
- Nestřílejte! - Nestřílet!
- K zemi! - Nestřílet!
Nestřílet!
Nestřílejte!
Jdeme.
Nevstávejte! Ruce za hlavu!
Ruce za hlavu.
- Chyťte ho! - K zemi!
Ruce za hlavu!
- Ruce za hlavu! - K zemi!
- Sakra, ruce za hlavu!
Ani hnout!
- K zemi a ruce za hlavu! - Spoutejte jim ruce! Jdeme!
Co se děje?
Nic neriskujte!
Já to nebyla! Nejsem lupič!
Spoutat!
Nestřílejte!
- Nehýbat! - Já se nehýbám!
- Nehýbat! - Ani hnout!
Prohledejte je. Ať u sebe nemají zbraně.
- Hernandezi! - Tady!
Zvláštní jednotka! Nástup!
Dveře nalevo.
- Napravo čistý. - Čistý.
- Nalevo čistý. - Čistý.
- Čistý.
- Všechno čistý! - Podívejte se pod stůI.
- Čistý! - Prohlédnu kancelář.
- Čistý! - Čistý!
Čistý.
Všechno čistý.
Zvláštní jednotka na schody. Nástup!
Pojďte, kluci. Jdeme tam.
Čistý!
- Čistý. - Čistý.
Čistý.
- Čistý, seržante. - Čistý.
Přineste mi sem štít. Sem dopředu.
Už ho nesu!
Tady čistý.
Čistý.
- Tady téměř čistý. - Ujistěte se.
- Budu hledat dál. - Pokračujte.
Rozkaz.
Připraveni? Jdeme.
Tohle jsou poslední dveře.
- Čistý! - Pojďte dolů.
- Našli jste mrtvého rukojmího? - Ne.
Museli jste ho přehlédnout.
Kromě nás tu určitě nikdo není.
Koukejte, oni to zapomněli vybrat.
- To čumím. - Nikoho jste nenašli?
Ještě hledáme, ale nejsou tu ani lupiči,
ani pasti, tunely nebo něco poškozeného.
- Ani nic neschází. - Senzace.
Takže hledáme Davida Copperfielda.
Nechci vás poučovat,
ale jestli se nespláchli do záchodu,
tak leží s ostatníma na chodníku.
Dobrá práce.
Co je tohle?
Mobily.
- Chlapi, tohle musíte vidět! - Tak jo.
Collinsi, vemte si k sobě někoho a přepočítejte ty peníze.
- Ano. - A hlídejte je.
A ne aby vás to k něčemu svádělo!
Ano, pane!
Tady, detektive.
- Co je to? - To se vám bude Iíbit. Hračky.
To si snad dělají srandu.
- Hračky. - Jako by to nebylo už tak divný.
Kapitáne, pojďte na dámský toalety.
Už jdu.
Koukejte.
Už tu mrtvolu hledat nemusíte.
Falešný zbraně.
Falešná poprava.
Musíme všechny vyslechnout.
Kapitáne, našli jsme něco ve skladišti.
- Porcario? - Jo?
- Kde jsou pánský záchody? - Na konci chodby vlevo.
Odveďte je. Naložte je do autobusu.
Jsem rukojmí! Nestrkejte.
Prohlídku ženských rukojmí budou vykonávat výhradně policistky!
Naložte ty lidi.
- Cože? - Valerie Keepsake.
Valerie Keepsake. Nastupte si.
- Kenneth Damerjian. - Ano.
Číslo jedna.
- Jsem Peter Hammond. - Eric Dodge.
- Moment! - Chaim, jmenuji se Chaim.
Buzeranti zasraný.
No tak.
Povězte, jak se jmenujete.
Vaše jméno.
Já pracuju v bance!
Jsem z ochranky! Nikdo mě neposlouchá!
To si zjistíme.
Mě nikdo neposlouchá!
To si zjistíme. Pojďte.
- Nepůjdu do autobusu! - Ale půjdete.
- Pohyb! - Ne! Pracuju v bance!
Vezmete si ho, Collinsi?
Já pracuju v bance!
Naložte ho do autobusu.
- Nikdo mě neposlouchá! - Jen klid. Nastupte si.
- Pojďte! - Tudy.
Odveďte ji za seržantem. Jdeme.
Odvedeme pár těch lidí od té čáry.
Pojďte.
Kapitáne? To je bordel.
Ty si to promysleli sakumprásk.
Vyložte mi to.
Všechny si nafotíme,
vyslýcháme je a ukazujeme jim ty fotky.
Většina jich není schopna poznat nikoho, kdo by něco provedl.
Ptáme se, jestli poznají někoho, kdo k těm lupičům nepatřil.
I když se někdo zdál podezřelý,
dva nebo tři další to vyloučili.
Jako by se to vůbec nestalo.
- A co otisky? - Všude. A co?
- Což znamená, že tam všichni byli. - Alibi?
To má skoro každý.
I když někdo má slabé alibi,
jiný rukojmí mu dosvědčí, že je nevinný.
A jsme na začátku.
Záznamy v rejstříku?
Jeden zaměstnanec měI něco jako nezletilý. Jeden zas...
Pardon.
Jeden klient neplatil alimenty...
a jiný měI dvě krádeže auta.
Stejný problém. Navíc to byl idiot.
- Kamery v bance? - K ničemu.
Mysleli snad na všechno.
- Řekl bych, že úplně na všechno. - Až na jedno.
Nenašli jsme ani ten revolver 357 ani pachatele, co ho držel.
Kdybyste ho našli, nebyly by na něm otisky.
- Odpískejte to. - Cože?
Co jste čekal, že vám řeknu?
Kapitáne, tohle po čertech smrdí.
Sám jste to říkal.
Nemáte žádnou loupež. Žádné podezřelé.
Nikdo na mě kvůli tomu netlačí.
Já na vás tlačit taky nebudu. Odpískejte to.
To jsem nečekal.
Najdu vám jiné případy, abyste je vyřešili.
Tak dobře.
Ještě něco, co jste asi čekal.
- Ty Madrugadovy peníze se našly. - Ale hovno.
Chcete vědět, kde byly?
- Na mým účtu? - Ne.
- Na mý chatě u moře? - Ne.
- V mý peněžence? - Ne.
Tak ne, nechci to vědět.
To je na hovno.
My jediný se ty lumpy snažíme chytit,
a oni nás budou pomlouvat?
Vypořádáme se s nima...
ve stylu Michaela Corleona.
"Michaele Corleone, zříkáte se ducha zla?"
"Ano."
Není tu 392.
- Co? - Bezpečnostní schránka 392.
Podle těch záznamů neexistuje.
Vyfintěná, jogurťácká, prolhaná mrcha.
- Neříkal Coughlin, ať to necháme? - Jdeme.
Mohu si přijít zítra, Ctihodnosti?
- Ano. - Děkuji.
Detektive, co to děláte?
Co řešíte se soudcem Pasquou?
Policejní záležitosti.
- NeměI jste to odpískat? - Mám svou práci.
Odkdy je pro vás práce důležitější než kariéra?
- NezapomněI jste na naši dohodu? - Žádnou nemáme.
Pochopte, jak to funguje...
Vy pochopte, jak funguje tohle.
Tady zmáčknete nahrávání a tady přehrávání.
Také tuje těch 140000 $, co zmizely...
po Madrugadově zatčení.
S tímjá neměI nic společnýho.
My chceme být na vaší straně.
Za to, že udělám něco nemorálního?
Při vší úctě k vám oběma,
nepotřebuju, abyste byli na mý straně,
protožejsem nevinnej.
Ať nevinný nebo vinný, tohle si odskáčete.
Vyjděte slečně Whiteové ve všem vstříc, jinakjste skončil.
Hotovo.
Kaput.
No a? Vyšel jste mi vstříc.
V práci jste povýšil.
Co to Case skrýval?
Je jeden známý citát od barona Rothschilda.
"Když na ulicích teče krev, nakupujte."
Pan Case si to vzal k srdci,
stejně jako každý druhý z nejbohatších.
Nechte to plavat, detektive.
Jste dobrý policista.
Tohle město vás potřebuje.
- Paní! Tady jste špatně. - Mám tu schůzku.
Arthure.
- Dobrý den. - Slečna Whiteová.
Posaďte se.
Děkuji, Vincente. Zatím to je všechno.
Co říkal?
Detektiv Frazierje pěkně mazaný.
Ale urychlila jsem mu povýšení a teď se dá zvládat.
To doufám. A ta obálka?
Kde teď je?
Šéf toho gangu si ji nechal...
jako pojistku, kdybyste se chtěI mstít.
Nemyslí si o vás nic dobrého.
Co si myslí?
Že jste zbohatl...
obchodováním s nacisty během holocaustu.
Ano.
Bylo to před šedesáti lety, byl jsem mladý a ambiciózní.
Zahlédl jsem rychlou cestu k úspěchu a vydal se po ní.
Zaprodal jsem svou duši.
Od té doby se ji snažím vykoupit zpět.
A dohodli jste se spolu?
Myslím že ano. A odešel s tou obálkou.
Jestli vás někdy začne vydírat,
zaplatíte mu a on ji vrátí.
- Tím to bude vyřízeno. - Asi ano.
- Houby! - Cože?
Nedělal to všechno proto, aby si strčil vaši obálku pod matraci.
Těch peněz se ani nedotkli.
No a?
Takže musel odejít s něčím jiným.
Banka sdělila, že se nic neztratilo,
takže v té schránce muselo být...
něco cennějšího než vaše obálka.
Nemusíte mi to říkat.
Mohlo to být jen jedno.
Diamanty.
A pak ještě prsten.
Od Cartiera.
Patřil manželce jednoho pařížského bankéře.
Bohatá židovská rodina.
Když vypukla válka, prsten i všechen jejich majetek...
zkonfiskovali a je deportovali do koncentračních táborů. Nikdo nepřežil.
Byli jsme přátelé.
Byl bych jim mohl pomoct,
ale nacisté platili až příliš dobře.
Mohu vám věřit, že vše, co jste se dnes dozvěděla,
uchováte v tajnosti,
ať už si o tom myslíte cokoliv?
Ano, Arthure.
Ráda bych vám řekla, že jste zrůda,
ale sama pomáhám bin Ládinovu synovci koupit byt na Park Avenue.
To byste mi přece neříkala.
Uvádíme vás mezi referencemi.
Jmenuji se Dalton Russell.
Dávejte pozor, co říkám.
Pečlivě volím slova a nikdy se neopakuji.
Svéjménojsem vám už řekl, takže "kdo" už máme.
"Kde" by se nejspíš dalo popsat jako vězeňská cela.
Ale být zavřený v malé cele...
a být ve vězení jsou dvě různé věci.
"Co" je snadné.
Nedávnojsem naplánoval dokonalou bankovní loupež.
To máme i "kdy".
Na "proč" je kromě zjevné finanční motivace...
snadná odpověď:
Protože můžu.
Takže nám zbývájen ''jak".
A v tom, jak praví klasik,
je právě háček.
- Bude smrdět jak psí kšíry. - Co bys čekal po týdnu?
Jo.
Proč myslíte, že jsem si stáhl okýnko?
Do prdele.
Ten fízl Frazier a jeho parťák jdou do banky.
- Sebrat mě? - Těžko říct. Jdoujen sami dva.
Dneska nám všechno skvěle vychází. Ne.
Jo, asi v 17.30. Jo.
To mě Iáká. Fajn.
Zatím ahoj.
- Pardon. - Promiňte.
Pane Hammonde.
Dobrý den, detektivové.
Přesně podle plánu.
Mám soudní příkaz k otevření schránky...
číslo 392.
Díky Bohu.
Kde je?
Nechal jsem ho tam.
Tudy, detektivové.
Pročs tam ten prsten nechával?
Věř mi.
Nechal jsem ho v dobrých rukou.
Nejsem žádný mučedník.
Dělaljsem to pro peníze.
Ale když se pak na sebe nemůžete podívat, nestojí to za nic.
Respektje ta největší cennost.
Okradljsem člověka, kterýji vyhandloval za pár dolarů.
A pak se snažil smýt svou vinu.
Utopitji v záplavě dobrých skutků a v moři počestnosti.
- Já to udělám. - Ukažte.
Skoro se mu to podařilo.
Dobře.
Ale čím dál...
se snažíte utéct před svými hříchy,
tímjste vyčerpanější, když vás doženou.
A ony vás doženou.
Ovocná žvýkačka
Do prčic.
Určitě.
Nevyhnutelně.
Jakou má podle tebe cenu?
Když se musíš ptát, nemáš na něj.
Ještě že tu není má přítelkyně.
JDI ZA PRSTENEM
"Jdi za prstenem"?
- Detektive Fraziere. - Pane Casei.
- Jak se máte? - Skvěle.
V bance nikoho nezabili. Všichni jsou spokojení.
To je báječné.
- Detektive Mitchelli. - Pane Casei.
- Posaďte se, pánové. - Děkujeme.
- Mohu vám něco nabídnout? - Ne.
Musím říct,
že na mě velice zapůsobilo,
jak jste to všechno zvládali.
Děkujeme.
Kdykoli slyším o statečných policistech,
vzpomenu si na vás.
Díky vám se my ostatní cítíme v bezpečí.
- Promiňte. - Co vás tak pobavilo?
Jak jste řekl "my ostatní". Podívejte se kolem sebe.
Do téhle kategorie už dlouho nepatříte.
To nepopírám. Dařilo se mi.
To ano. Ale něco mě mate.
Mám případ.
Ozbrojení lupiči obsadí vaši banku.
Je to vaše banka, ne?
Jsem předseda správní rady.
Pak...
ti lupiči zmizí. Fuč.
A nevezmou si ani floka.
- To se ptáte mě? - Ptám.
Je to vaše banka. Vás se ptám.
Je to malá část naší organizace.
Žádní lupiči. Žádné oběti. Nic neschází.
Poprvé v dějinách policie.
O tom jsem ještě neslyšel.
Uvažujete, co se to stalo. Že, pane Casei?
Váš tón se mi nelíbí.
Ne? Tak mi odpovězte na rovinu.
Je to zakládající banka vašeho impéria. Je to vaše dítě.
Odpovězte. Co myslíte, že se stalo?
- To netuším. - Ale jděte.
Řeknu vám, jak to bylo.
Slečna Whiteová to měla urovnat.
Myslím, že jste ji platil. Proč?
Tohle je absurdní.
Já že s tím měI něco společného?
392.
Schránka 392. Co mi k ní povíte?
- Vůbec netuším. - Nelžete mi.
- Já nelžu. - Prošel jsem všechny záznamy...
o bezpečnostních schránkách.
Na první pohled bylo všechno v pořádku,
ale jedna schránka byla bez záznamu...
od roku 1948.
Kdo to může objasnit?
Především asi ten,
kdo tu banku roku 1948 založil.
To mi nesedí.
S tím vám bohužel nepomohu, detektive.
To bude něco hodně ošklivého, co?
Pane Fraziere, celý život jsem zasvětil službě lidstvu.
Zeptejte se těch, kdo mě znají.
Zaručí se za mě i za mé činy.
I poté, co zjistím pravdu o tomhle prstenu?
To asi ne.
Ale jak jste chválil naši odvahu,
toho si vážíme.
To je od vás laskavé.
Jdeme. Půjdeme za tím prstenem.
- Ukaž mi botu, Keithi. - Cože?
- Ukaž mi botu. - Proč?
Ještě jsem neviděI, aby dal někdo někomu takovej kopanec do prdele.
To jsem mu dal.
Udělals mu tam díru jak do tunelu.
To abysme mu tam poslali dopraváka.
Dobrý den.
- Máte rezervaci? - Já chci starostu.
- Mohu vám vzít klobouk? - Pořiď si vlastní.
Snaží se investovat 4 miliardy dolarů během čtyř let.
To je v pořádku.
Pardon, ale říká se:
"Když na ulicích teče krev, někoho zavřou."
Omluvíte nás, Edwine?
Copak je, detektive?
Asi touží po nějakém závěru.
To je dobrý výraz, závěr.
Případ je uzavřen, chápete?
Tohle je číslo...
Úřadu pro vyšetřování válečných zločinů.
Chcete být na titulce Timesů?
To by bylo skvěIý.
Ale ať mi nenapíšou špatně jméno, "Frazier" je se "Z".
To pero si můžete nechat.
Udělal jste si kopie?
Prosím.
Musíme zbavit ulice těch skutečných zločinců, pane starosto.
Tak jo, díky za oběd.
Válečné zločiny?
Do čeho jsi mě to tentokrát zatáhla?
Mami?
- Přivedl jsi Velkýho Frantu? - I dvojčata.
Zpomal.
Odložím bouchačku, než do toho začneme bušit.
Bum, bum.
Vvyznamenání - KEITH FRAZIER Za vaši obětavost,
skvělé výsledky a mimořádnou službu vykonanou pro newyorskou policii,
ministerstvo a město New York jste byl jmenován...
DETEKTIVEM PRVNÍHO STUPNĚ.
- Pardon. - Promiňte.
- Nechcete odejít hlavním vchodem? - Odejdu.
Až to všechno vyřídím.
Do prčic.
Pojď, miláčku, než ty želízka vystydnou.